WILLIAM LANDAY REGÉNYE NYOMÁN
JACOB VÉDELMÉBEN
Igen? Joanna?
Nem, semmi baj.
Történt valami?
Hogy mi?
Mikor?
Laurie!
Drágám!
Mi van?
Vége.
- Micsoda? - Bevallotta.
Patz.
- Én nem... - Joanna hívott.
Felakasztotta magát.
Hagyott egy levelet Rifkinéknek. Bevall mindent.
A rendőrök azonosították a kézírását.
Biztos vagy benne?
Igen.
Tudom, hogy nem úgy tűnik, de ez a valóság.
Joanna reggel elejteti a vádat.
Jézusom...
Én olyan... Azt hittem...
Ne!
Már nem számít.
Vége.
Jacob!
Ébresztő!
Van egy hírünk.
Kérem, álljanak fel!
Figyelem, figyelem!
A nagytiszteletű French bíró elnöklésével
a bíróság ezennel összeült. Foglaljanak helyet!
Tisztelt esküdtszék, ma reggel nyolc órakor
a vád egy nolle prosequi beadványban
ejtette a vádakat a vádlott Jacob Barber ellen.
A beadvány egy tegnap történt esemény
hatására született, amiről hallani fognak.
Kérem, a vádlott álljon fel!
Gondolom, nagyon szeretne már hazamenni.
Én vagyok az első, aki kimondja azt,
amit ön és a családja is hallani akar:
Jacob Barber, ön szabadon távozhat.
Jacob Owen Barber, a 08-44-07 ragszámú ügyben
a bíróság döntése alapján minden vádpont alól felmentés kap.
Szabadon távozhat.
Az óvadék összegét visszatérítik. Az ügyet lezárom.
Lefolytatunk egy belső vizsgálatot,
és részletes közleményt adunk ki.
Egyelőre szeretném őszinte sajnálatomat kifejezni
a Rifkin és Barber családoknak az elszenvedett kínért.
Remélem, hogy az igazságban lelnek némi megnyugvást.
Köszönöm. Ne kérdezzenek!
Természetesen nagyon örülünk a döntésnek.
Képzelhetik, min ment keresztül ez a család.
Kérem, tartsák tiszteletben a magánszférájukat,
és hagyjanak nekik időt feldolgozni ezt a kálváriát!
Jacob, hogy érzed magad?
Remekül.
Mr. Barber, be fogja perelni az ügyészséget?
Mrs. Barber, Mrs. Barber, erre!
- Joanna, nem tudom szavakba önteni... - Ugyan már!
Andynek igaza van. A segítsége nélkül ezen nem juthattunk volna túl.
Én legfeljebb egy "nem bűnös" ítéletet érhettem volna el.
Ez ezerszer jobb.
Ez az ártatlanságot bizonyítja.
- Gratulálok, fiatalember! - Köszönöm, Joanna!
Tudom, hogy kemény volt.
De egy nap majd rádöbbensz,
hogy valami olyat éltél át, amit csak kevesen.
Apa?
- Tudom, hogy te tetted! - Hé!
Tudom, hogy te voltál! Tudom!
- Eresszen! - Jól vagytok?
Mi legyen vele? Adjam át a zsaruknak?
Ne!
Nem kell.
Eressze el!
Kérem!
Keljen fel! Húzzon innen!
Nem ő tette, Dan.
Jól vagy, kölyök?
Ki a tököm maga?
Az apja egyik barátja. Ő kért meg, hogy vigyázzak magukra.
Gratulálok, ha már itt tartunk.
Jó nagy mákod volt, mi, kölyök?
Szálljatok be!
Majd később hívom.
Köszönöm!
Bármit a jó öreg Billyért.
Adja át neki, hogy üdvözlöm!
Szabad vagy! Szép volt!
Egy mosolyt, Jacob!
Ezek az első képsorok a Newtonban álló házukba visszatérő
Barber családról,
akik az ügyben beállt, elképesztő fordulat után térhettek haza.
A tárgyalást rengetegen követték.
Mint látják, az arcukra mosoly ült ki, de ez teljesen érthető is.
Barberék végre együtt tölthetnek egy kis időt,
és megünnepelhetik a bíróság döntését.
Tisztán emlékszem arra a napra.
Mintha nem lett volna valós.
Pedig az volt.
Hát persze.
Utána mi történt?
Az élet beállt a régi kerékvágásba?
Nem.
Nem volt régi kerékvágás már.
Csak előtte volt...
és utána.
Drágám, főzök kávét. Te is kérsz?
Hahó!
Mi a baj?
Aznap a bíróságon,
amikor Derek felolvasta a történetet, biztosra vettem.
És őrület, de megkönnyebbültem.
"Legalább tudom" - gondoltam.
Milyen anya gondolja ezt a gyerekéről?
Iszonyú nyomás alatt voltál. Ahogy én is.
Az a történet engem is megrázott. Jobban, mint mutattam.
El kell engedned.
Igyekszem.
Azt mindketten tudtuk, hogy nem volt miért maradni.
Azt tudtuk, hogy újra akarjuk kezdeni, azt még nem, hogy hol.
Laurie-nak munkát ajánlottak Coloradóban.
Érdekelte a dolog. Csak nem akart fejest ugrani bele.
Tudtuk, hogy ez az ügy mindenhová elkísér minket...
miért ne fognánk valamihez itt,
ahol mindenki a háta közepére kívánt?
- Köszönöm! - Rögtön jövök.
Felhívott Claudia Hoffman, és visszaigazolta a foglalásunk.
Milyen foglalást?
Jesszusom, el is felejtettem szólni.
- Nos? - Mexikó.
Azta! Egy örökkévalóság telt el, mióta beszéltünk róla.
Hallanod kellett volna, milyen ideges volt.
Elhiszem.
Nos, karácsony hetéről beszélünk, ha lemondjuk, azt most kell.
Szerintem menjünk!
Ezt ne!
Könyörgök!
Edd meg a kajád!
Nos, hogy vagy?
Kíváncsian.
Te is tudtad, hogy előbb-utóbb eljön ez a pillanat.
Gondolom, telefonon is lerendezhettük volna...
Nem, nem baj...
Egyáltalán nem.
Jó látni.
Téged is, Andy!
Nem tudjuk meg nem történtté tenni a dolgokat.
Remélem, megérted, milyen kényszerpályán voltam.
Te csak a munkádat végezted.
Csak szerettem volna megköszönni,
hogy ilyen profin viselkedtél mindvégig.
- Nem csináltam semmit. - Pontosan.
Megnehezíthetted volna az életem, de nem tetted.
Ezért külön hálás vagyok.
Az utolsó doboz holmid.
El akartam küldeni többször is,
de ezzel is csak halogattam a dolgokat.
Nyugodtan maradhatnál.
Ez szóba jöhet valamikor? A visszatérésed?
Nem igazán.
És ha azt mondom, Neal Logiudice a privát szektor felé kacsingat?
Nem erről szól.
Egyszerűen már nem menne.
Nem, miután ültem a másik oldalon.
Biztos vagy benne?
Nagyon is.
Hát jó. Ezt el kell fogadnom.
De meg kellett kérdeznem.
Ha elfogadsz egy tanácsot, próbáld itt tartani Nealt!
Jó ügyvéd.
Van pár rossz beidegződése, de hátha ettől észhez tér.
Bárhogy is alakul, állományban tartalak,
míg ki nem találod, mi legyen.
Bármeddig is tartson.
Nem fogom elsietni.
Rendben.
- Laurie-t üdvözlöm. - Átadom.
Ó, még valami. A rendőrség lezárta a Patz-ügyet.
Azt hittem, azzal már végeztek.
Nem is tudom, pár dolog nem stimmelt.
Apróságok. Tudod, hogy van ez.
De már lezárták. Gondoltam, tudni akarod.
Ja, köszönöm.
Ne akarjon ma este emberkedni, jó?
- Szia! - Hahó!
Hogy ment Lynn-nel?
Jól. Üdvözöl.
Remek, kösz.